Webes bábszínház tesztüzemben
A Békéscsabai Napsugár Bábszínház életét és repertoárját is alaposan átrendezte a koronavírus-járvány miatti vészhelyzet. Lenkefi Zoltán igazgató csapatával a webes bábjáték lehetőségeit teszteli, a kényszerszünetet művészi töltekezésre használja. Büszke állami kitüntetésére, de mint mondja, a munkája ettől nem változik. Kezdődött azzal, hogy a koronavírus-járvány miatt nem tudtuk megtartani a március 19-22. közötti időszakra tervezett VII. Bábos Drámaíró Versenyt. Még mielőtt a kormányrendelet március 12-étől felfüggesztette a nagyszínpadi előadásokat, már jelezték az erdélyi bábosok, akik Nagyváradról és Kolozsvárról jöttek volna, hogy nem kaptak engedélyt az utazásra. Ezt azért is nagyon sajnáltuk, mert tematikus versenyt szerveztünk volna, amelyen megemlékezünk Kovács Ildikóról. A bábművész, rendező sok színháznak hozott változást, itt Békéscsabán apámmal dolgozott együtt, de a kecskeméti Ciróka Bábszínházban és máshol is maradandót alkotott. Most a megemlékezésre jöttek volna a tanítványai és bábosok abból a két városból is, ahol dolgozott… A korlátozás bevezetésekor úgy tűnt, kisebb nézőszám előtt lehet még játszani. Vidéken sorra mondták le az előadásokat, de mi próbáltuk benn az 50-60 nézőt befogató meséket megtartani. Nagyon gyorsan azokat is lefújták, sorba dőlt össze minden. Leálltunk. Nekem kellett egy hét, hogy átgondoljam, mi legyen a kollégákkal, az előadásokkal, a közönséggel. Azután két héten át egyrészt otthonról dolgoztunk, másrészt a színházban forgattunk videókat. De láttuk, hogy egy idő után már unalmas újabb meséket felolvasni, és a kollégák kezdtek otthon depresszióba esni. Aztán közös erővel kitaláltátok, mi lehet a megoldás. A múlt héten tartottunk egy értekezletet, ahol arról volt szó, hogyan valósítjuk meg a jövő évad első darabját, a Pán Pétert. Ott beszélgettünk az aktuális helyzetről, hogy mi lesz velünk, a társulattal, a közönséggel, ha nem tudunk játszani. Van egy webes alkalmazás, ami kivetíti a mi képünket, mi pedig látjuk a nézőket. Most ezt a technikát teszteljük, tanuljuk, tesztüzemmódban vagyunk, így próbáljuk felfrissíteni és szinten tartani magunkat. Mindenki bejár próbákra, műhelymunkára, csak az előadások szünetelnek. Feltétlenül karban kell tartani magunkat, ha ezt nem tesszük meg, akkor tönkre megyünk és lelassulunk. Az előadásokból több felvételről látható. De pont a bábszínház célközönsége, a legkisebbek mellé a képernyő előtt – ahogyan a távoktatásban is – kell a szülői segítség, nem? A mesék egy részét interneten láthatja a közönség, a 7.TV-vel együttműködünk, és azokat az előadásokat, amiket felvettek és a jogdíj lehetővé teszi, műsorra tűzik. Úgy gondolom, a bábelőadásokat egyrészt mindig is az egész családnak játszottuk, játsszuk, hogy a felnőtteknek is élvezetes legyen. Másrészt a mai gyerekeknek nem gond a technika, kiválóan kiismerik magukat, nem újdonság számukra az alkalmazás, ezt tanulják, használják. Nekünk inkább az a feladat, hogy mindez lehetőleg színházként működjön. Hogyan értékeled a járvánnyal kapcsolatos eseményeket? Két dolog fontos. Az egyik az, hogy az egészségünk, az életünk mindennél többet ér, és ha ennek az az ára, hogy otthon kell maradni vagy kisebb közösségekben kell dolgozni, akkor ezt meg kell tenni. A másik pedig az, hogy az egész helyzetre úgy tekintek, hogy ez egy jó alkalom a művészi töltekezésre, most jut idő olyan dolgokra, amikre korábban se késztetés, se energia nem volt, most van, és ennek nagyon örülök. Igyekszünk – amennyire csak lehet – továbbra is közösségként együttműködni, naponta többször beszélünk egymással, úgy vagyunk, mintha járnánk be a színházba, folytatjuk a munkát. Nemcsak a drámaíró verseny, sok előadás maradt el, hanem az ünnepség, a kitüntetések átadása is március közepén. Értékteremtő alkotói, intézményvezetői munkáddal, a színházi kultúra sikeres népszerűsítésével érdemelted ki a Magyar Arany Érdemkereszt polgárai tagozata elismerést. Mit jelent Neked és más érzés-e egy ilyen rendkívüli helyzetben az elismerés? Nagyon megtisztelő, hogy rám gondoltak, hogy megkaphattam, de az életemben ettől nem változik semmi. Ugyanazon a lovon ülök, nem vagyok se magasabb, se szebb, és okosabb sem leszek. Próbálok ugyanúgy megfelelni mindenkinek, ahogyan eddig is, enélkül is tettem. Egy kitüntetés mindenképp pozitív dolog, engem büszkeséggel tölt el, de azt is tudom, hogy ezzel nem oldódik meg semmi. Az igaz, hogy ilyen helyzetben kicsit jobban örül az ember, hogy sok baj után, között jön egy szakmai elismerés. Niedzielsky Katalin